כילדים, אנו לומדים כי הרי געש, טקטונית הלוחות ושחיקה הם תהליכים טבעיים שעלולים להיות בעלי השפעה דרמטית על כדור הארץ, או על כל פלנטה אחרת. אך ייתכן שלא למדנו שעיצוב הנוף הגיאולוגי של כדור הארץ, הירח וכוכבי לכת אחרים מושפע לא רק מכוחות פנימיים, אלא גם מכוחות חיצוניים. כוחות אלה משפיעים על התנאים הגיאולוגיים של כל פלנטה, ומעצבים גם את ההתפתחות של תנאים סביבתיים וביולוגיים בפלנטה. הסביבה הקוסמית החיצונית שלנו יצרה ללא ספק את ההיסטוריה של החיים על פני כדור הארץ.
![](https://www.aastro.net/wp-content/uploads/2019/06/Darwin-228x300.jpg)
באדיבות וויקיפדיה
עדויות הגיאולוגית מצביעות על כך שכדור הארץ התנסה בהשפעתם של כוחות חיצוניים. מחקרים מפורטים מובילים את המדענים להאמין שחלק ממכתשי הפגיעה הקטנים ביותר על פני כדור הארץ מתאימים לתאריכי ההכחדה של מינים מסוימים בהיסטוריה של כדור הארץ. לדוגמה, מחקר אחד מצא ראיות לפגיעות חיצוניות בארץ בסוף התקופה הדבונית, לפני 340 מיליון שנים. תיעוד המאובנים מתקופה זו מצביע על כך ש -70% מהמינים נכחדו בתוך פחות ממיליון שנים. ההכחדה האחרונה היתה לפני 11 מיליון שנה, כאשר מעריכים כי 30% מהמינים נעלמו. כתריסר הכחדות המוניות זוהו באמצעות תיעוד המאובנים. עם זאת, רק בשני מקרים תאריך היווצרותם של מכתשי הפגיעה התאים לתאריכי הכחדה המונית.
עדויות של הכחדות המוניות הובילו להתאמה טובה בין ממצאים גיאולוגיים לבין תיאוריות האבולוציה. האבולוציה, עבודתם של דרווין ויורשיו, שהחלה בשנות החמישים של המאה התשע-עשרה, הראתה שהתפתחות מינים שונים נובעת מהברירה הטבעית, ומונעת על ידי תחרות בין המינים, לצד יצירת מוטציות במבנה הגנטי של אורגניזמים וניצול של נישות סביבתיות חדשות. התוצאה היא השתנות גנטית מתמדת והופעת מינים חדשים. בתיאוריה הדרוויניסטית הקלאסית, הברירה הטבעית מונעת על ידי אירועים בתוך הביוספרה של כדור הארץ. עם זאת, גילוי אירוע ההכחדה ההמונית המקביל לסופם של הדינוזאורים לפני 65 מיליון שנים, עודד את תפיסתו המקורית של דרווין. אירועים מרכזיים כגון אלה מצביעים על כך ששינויים דרסטיים בסביבה, ומכאן במהלך האבולוציה, יכולים גם להתרחש כתוצאה מתופעות אסטרונומיות חיצוניות, כגון נפילת אסטרואיד. תהליכים אקראיים יכולים להתרחש בתחום שבין דעיכה רדיואקטיבית לבין פגיעתו של האסטרואיד. אקראי אומר כי לא ניתן לצפות את העיתוי המדויק של התרחשות האירוע, אבל ניתן לחזות את מספר האירועים הממוצע לאורך זמן.
פגיעת אסטרואיד או שביט הן רק דוגמה אחת להשפעות חיצוניות על החיים הארציים. מעבר למערכת השמש, ישנם אירועים אחרים שיכולים לשבש את הזרימה החלקה של האבולוציה. כוכבים בקרבת השמש עלולים להתקרב בצורה אקראית למערכת השמש. התנגשויות ישירות בין כוכבים או פלנטות הם אירועים נדירים במיוחד. אבל כאשר כוכב מתקרב מספיק הוא עלול לשבש את המבנה של ענן אורט ולשלוח מפל של שביטים לתוך מערכת השמש הפנימית, וכך להגדיל באופן משמעותי את ההסתברות לפגיעה של שביט בכדור הארץ. כוח הכבידה הוא כוח ארוך טווח ולכן אפילו "לטיפה" של כוכב סמוך יכולה להוביל להשלכות משמעותיות על התפתחות החיים. מפגש כה קרוב יכול לקרות פעם בכמה מיליוני שנים. אם סופרנובה מתרחשת במרחק של 30 שנות אור, או שהיפרנובה נוצרת במרחק 1,000 שנות אור, היא עלולה להציף את כדור הארץ בקרינות מזיקות, ולגרום לעלייה בקצב המוטציות או להכחיד מינים שונים. במסלולה סביב מרכז הגלקסיה, מערכת השמש יכולה לעבור סמוך לצבירי כוכבים או לעננים מולקולריים, ולסבול מהפרעות הדומות לאלה שמחולל כוכב עובר בסמוך לה. כל האירועים הללו התרחשו ככל הנראה פעמים רבות בהיסטוריה הארוכה של החיים בכדור הארץ.
![](https://www.aastro.net/wp-content/uploads/2019/06/crater-300x105.jpg)
באדיבות וויקיפדיה
התרחשותם של אירועים אלה משנה באופן דרמטי את הרעיון על תפקידנו ביקום. חוקרים מימי הביניים האמינו כי כדור הארץ יציב. ככל שמדעי הטבע התפתחו מהרנסנס ועד ימי דרווין, המדענים הניחו שכל השינויים בכדור הארץ הם הדרגתיים וכל ההשפעות החשובות על הסביבה והביולוגיה של כדור הארץ (בהזנחת חום ואור השמש) מקורם בכדור הארץ עצמו. עכשיו, אנו מבינים שאירועים אקראיים כגון פגיעת אסטרואיד או שביט יכולים לשנות באופן קיצוני את מהלך האבולוציה. תזכורת אחת, שניתן לבקר בה, הוא מכתש הפגיעה המפורסם באריזונה. כמעט קילומטר רוחבו, המכתש הזה נוצר רק לפני 20,000 עד 50,000 שנה. ניתן להירגע, הסיכוי לפגיעה קטסטרופלית במהלך חיי אדם הוא קלוש. כבני אדם, אנו רואים רק לעתים רחוקות את השפעתם הישירה של כוחות קוסמיים גדולים כאלה על הפלנטה שלנו. עם זאת, לאורך ההיסטוריה הגיאולוגית ארוכת הטווח, כוחות אלה עיצבו את העולם שבו אנו חיים.
Author: Chris Impey